«HOLOCAUST» Vedrørende hvordan påstander om hvordan ventileringen av de påståtte drapsgasskamrene gjorde det mulig å raskt og effektivt fjerne likene ikke holder vann.
![](https://www.frihetskamp.no/wp-content/uploads/2023/12/forsidebilde-fuel-for-crematino.jpg)
«Jewish Virtual Library» (JVL) har en tilbakevisning for et problem jeg nevnte i en tidligere artikkel. Nemlig, at det ikke ville ha vært trygt for Sonderkommandoene (jødiske fanger som angivelig hjalp tyskerne med å drepe medfanger) å entre gasskamrene så kort tid etter den påståtte gassing. Jeg mener det er forsvarlig å nevne at noen av vitnene hevdet at de gikk inn i kammeret mye tidligere enn 20–30 minutter. Faktisk sier en rapport at de bare ventet 5–7 minutter.
2.03 Gasskamrene kunne ikke ha blitt åpnet forsvarlig på 20–30 minutter
Man hører ofte påstanden om at det tar 20 timer å lufte et rom som ble desinfisert med Zyklon B, og derfor er de øyenvitneutsagnene som gir en tid på 20–30 minutter fra gassing startet til kroppene ble båret ut umulig, fordi de som bar ut kroppene ville omkomme.
Det er sant at hvis man desinfiserer en bygning i vanlig kommersiell bruk så bør man ikke gå inn igjen innen 20 timer. Dette tallet har imidlertid ingen betydning i forhold til utryddelseskamrene, som ble tvangsluftet. Femten minutter var tilstrekkelig tid til å erstatte luften etter en gassing. Når ventilasjon ikke ble brukt, brukte Sonderkommandoene (fanger brukt som tvangsarbeidere) som fjernet kroppene gassmasker. Tyskerne hadde god erfaring med gass, spesielt HCN, som ofte ble brukt til avlusning. De visste hvordan de skulle jobbe med det forsvarlig. Det er absurd å bruke 20-timerstallet i denne sammenhengen, da den ikke tar hensyn til tvungen ventilasjon og tar med en stor sikkerhetsfaktor. SS brydde seg ikke mye om sikkerheten til Sonderkommandoene som måtte gå inn i gasskamrene for å ta likene ut uansett. I noen tilfeller led disse menneskene av gjenværende gass (se for eksempel Pressac, s. 473).
Videre, det som gjør ventilasjon vanskelig og langvarig er tilstedeværelsen av tepper, møbler, gardiner osv. Det er unødvendig å si at disse ikke var til stede i gasskamrene – det var bare bart betong, noe som gjorde ventilasjonen veldig rask og effektiv.
Hvis den «20 timers ventilasjonsperioden» ovenfor var reell, så ville dette bety at likene til mennesker henrettet med cyanidgass i amerikanske fengsler ville forbli bundet til stolen 20 timer etter at de ble drept… klart nonsens, som forhåpentligvis Fred Leuchter, som hevder ekspertise innen gasskammerdrift, ville vite.
Jewish Virtual Library: Holocaust Denial & The Big Lie
I det andre avsnittet blir vi fortalt om et tvangsluftingsystem som ville ha gitt ’tilstrekkelig tid’ til å erstatte luften etter en gassing. La oss se hva Germar Rudolf har å si om disse gigantiske viftene i boken sin, «The Chemistry of Auschwitz».
5.4.1.2.4. Ventilasjonssystemer
Fakta: Alle rom i Krematorium II og III var utstyrt med effektive ventilasjonsanlegg.
Feil konklusjon: Likrom #1 i Krematorium II og III ble omgjort til «drapsgasskamre» utstyrt med installasjoner tiltenkt formålet med å fjerne giftige gasser.
Korrekt konklusjon: Det er faktisk utenkelig at et stort likrom uten vinduer og med bare en dør fylt med utallige lik av ofrene for epidemisk sykdom ikke ville være utstyrt med et ventilasjonssystem. Kapasiteten til ventilasjonssystemet beviser imidlertid at disse installasjonene var utformet for typiske likrom. Kapasiteten til viftene kan utledes fra fakturaer sendt til det sentrale byggekontoret for selskapet Topf etter installasjonen av systemene. Ifølge dette var både Likrom #1, dvs. de påståtte «gasskamrene» (i fakturaen betegnet som «B-rom»), utstyrt med en 4 800 kubikkmeter per time inntaks- og avtrekksvifte, mens for «L-rommet» (den såkalte «avkledningsrommet») ble det bare installert en avtrekksvifte med en strømningshastighet på 10 000 kubikkmeter per time.
Når man vurderer volumet av de to likrommene (Likrom #1: 504 kubikkmeter; Likrom #2: 900 kubikkmeter), resulterer dette i (4 800 ÷ 504 =) omtrent 9,5 luftutvekslinger per time for de påståtte, planlagte «gasskamrene,» og (10 000 ÷ 900 =) omtrent 11 luftutvekslinger per time for avkledningsrommene.….
Til sammenligning: profesjonelt designede Zyklon B-desinfeksjonskamre med sirkulerende luftsystemer var utstyrt med 72 luftutvekslinger per time (Peters/Wüstinger 1940, s. 195). Videre bør det nevnes at de opprinnelige planene for et nytt krematorium i hovedleiren fra 1941 – en tid da selv Pressac innrømmer at SS ikke hadde kriminelle hensikter – forutså 17(!) luftutvekslinger per time for disseksjonsrommet(!) og likrommene (Pressac 1993, s. 18). Denne utvekslingsraten er betydelig høyere enn det som senere ble installert for alle rommene i de ombygde Krematorium II og III, inkludert de påståtte «gasskamrene». Dermed hadde luftutvekslingsratene – inkludert den for det påståtte drapskammeret – blitt kraftig redusert på veien fra gunstig planlegging til angivelig ondsinnet redesign (sannsynligvis for å redusere kostnader). Dette er derfor den endelige tilbakevisningen av ethvert argument om de påståtte kriminelle egenskapene til ventilasjonsinstallasjonene i disse krematoriene.
«The Chemistry of Auschwitz» av Germar Rudolf, sider 127/128.
Som du kan se så var ventilasjonssystemet hverken designet eller ment for det formålet å raskt pumpe giftig luft ut av rommet. Derfor faller påstanden om at 15 minutter er tilstrekkelig tid flatt.
Jeg elsker det tredje avsnittet: «Videre, det som gjør ventilasjon vanskelig og langvarig er tilstedeværelsen av tepper, møbler, gardiner osv. Det er unødvendig å si at disse ikke var til stede i gasskamrene – det var bare bar betong, noe som gjorde ventilasjonen veldig rask og effektiv.» Hei, JVL, du glemte å nevne de 2 000 kroppene som ville ha vært på det ‘bare betong’-gulvet, som ville fange de dødelige cyanidgassene. Dette er ikke første gangen jeg har tatt JVT i å være så åpenbart uærlig.
Til slutt, i det siste avsnittet setter JVL opp en stråmann av en ’20 timers ventilasjonsperiode’. Det er ikke det revisjonister påstår. Revisjonister sier at Sonderkommandoene ikke kunne ha gått inn i kammeret på en trygg måte når de hevdet å ha gjort det.
Opprinnelig publisert av Holocaust.claims.
«Holocaust» under lupen
- Operasjon Reinhard: Kremasjon i friluft – del 2
- Operasjon Reinhard: Kremasjon i friluft – del 1
- 700 000 kropper
- Den store Sobibor-(gjen)oppdagelsen
- Ingen tegn på gasskamre – del tre
- Ingen tegn på gasskamre – del to
- Ingen tegn på gasskamre – del én
- Hvordan kan de vite? – del fire: Bełżec
- Hvordan kan de vite? – del tre: Sobibor